![]() |
Horčičné zrnko |
"Keď ho sejú do zeme, je najmenšie zo všetkých semien na zemi, ale keď sa zaseje, vzíde, prerastie všetky byliny a vyháňa veľké konáre, takže v jeho tôni môžu hniezdiť nebeské vtáky." (Mk4,31-32) |
---|
|
DETI V KOSTOLE V čase, keď píšem tento článok, máme s manželkou štyri deti vo veku od desať mesiacov do jedenásť rokov. Aj ja mám niekedy pocit, že po doobedňajšej nedeľnej omši som minul energiu na celý deň. Zvlášť päť a pol ročný syn nám dáva zabrať. Ale aj on bojuje svoj boj sám so sebou. Keď mu pred omšou niečo sľúbim: napr. že ak bude dobrý, pôjdeme potom na zmrzlinu, a on sa ma počas kázne opýta: „Oci, a som dobrý?“ a ja mu odpoviem, že áno, a on mi povie: „Vieš, ale to ja nie kvôli zmrzline, ale aj kvôli vám, lebo vás ľúbim. A tiež kvôli Pánu Bohu.“ – tak verte mi, vtedy som „namäkko“. Aký postoj máme zaujať voči účasti malých detí na živote Cirkvi? Katechizmus o tom hovorí: Rodičia majú svoje deti od najútlejšieho veku zapájať do života Cirkvi. (KKC 2225) A tiež: Farnosť je eucharistické spoločenstvo a srdce liturgického života kresťanských rodín je osobitne vhodným miestom na katechézu detí a rodičov. (KKC 2226) Teda postoj Cirkvi voči malým deťom v kostole je vcelku pozitívny. A teraz chcem pridať niekoľko praktických rád, ktorými chcem všetkých otcov a matky malých detí povzbudiť. Lebo viem, že mnohí sú z účasti na liturgii s malými deťmi unavení, frustrovaní, znechutení a niekedy aj zranení z postoja okolia. 1. Má to zmysel! I keď sa vám zdá, že to zmysel nemá! Svedectvo tých, ktorí vodia deti na bohoslužby už od malička, hovorí jasne a presvedčivo. 2. Nemusí ich to baviť! Niektorí rodičia sú sklamaní z toho, že ich deti svätá omša „nebaví“. To je v poriadku. Cieľom bohoslužieb nie je poskytnúť zábavu. Avšak – na druhej strane – ani unudiť k smrti. Problém býva často na strane rodičov, ktorí šíria aj na deti pocit viny, že omša nie je zábavná. Ani niektoré predmety v škole či očkovanie u lekára nie je zábavné, a deti ich musia absolvovať. Tu má význam ochota vysvetliť, motivovať. 3. Je vhodné snažiť sa deti aktívne zapojiť do slávenia liturgie. Pre deti je to obzvlášť dôležité. Možno aspoň niektoré časti svätej omše by sme im mali umožniť prežiť aktívnejšie. Napríklad ja som si zvykol brávať v istom veku (cca 2-4 roky) dieťa počas kľúčových chvíľ svätej omše na ruky (napríklad počas premenenia), aby som ho upozornil na to, čo sa ide diať, pričom som zreteľne vyslovoval slová, aby ich aj dieťa počulo a postupne sa pridávalo. 4. Hľadať vhodnú liturgiu. Citujem kaplána, ktorý to s deťmi naozaj vedel: „Viete, mne aj tých 45 minút s deťmi pripadá dlho...“ Ak je to možné, oplatí sa vyhľadať a navštevovať sväté omše, ktoré sú prispôsobené účasti rodín s deťmi. Neberte to ako útek z farnosti. Ak je možné iniciovať takéto liturgie vo vašej farnosti, povzbuďte kňazov a pomôžte im s tým. Buďte aktívni, komunikujte, spolupracujte. 5. Berte ohľad na druhých. Nedovoľte deťom všetko, v prípade kritickej situácie stiahnite sa niekam, kde dieťa nebude vyrušovať ostatných. A pokiaľ je vaše dieťa naozaj problematické (to však neznamená, že je hriešnejšie ako ostatné) a neviete ho zvládnuť, neváhajte vyhľadať pomoc psychológa, prípadne ho nechajte na isté obdobie doma s opatrovateľom (prípadne sa pri ňom môžu striedať rodičia). Nech je to len dočasné opatrenie – okrem výnimočných prípadov. Na záver vás chcem povzbudiť, aby ste bojovali a vytrvali. Hľadajte spôsob, ako sláviť bohoslužby s rodinou zároveň aj ako rodinnú slávnosť, kde sa vás bude Boh dotýkať nie napriek tomu, že ste tam so svojimi malými deťmi, ale práve preto! Môže to byť ťažký boj, ale bude to boj, ktorý prinesie požehnanie pre vás i pre deti. Nenechajte sa odradiť a znechutiť. Možno budete musieť na čas ustúpiť, nebudete mať síl, ale nezabudnite opäť vstať a bojovať ďalej. Ak vám bude chýbať sila a trpezlivosť, volajte k Bohu a vyprosujte si ich od neho! (zdroj: autor Richard Vašečka, spracované podľa časopisu Nahlas, krátené)
|
|